Lykken er inni deg.
Finn den med en glad linse og slipp den løs.
Snart vil alle kunne lære denne teknikken.
Dette. Det er et flerbruksverktøy. Jeg spikket det, til bøtten.
Jobber jeg for Curtain?
Jeg oppfant hele denne lykketeknikken hans.
Oppfinnelsene mine.
De bor her.
-Hvor er Curtain? -Nord-Italia.
Alle vet hvor vi skal. Vi møtes der.
Om vi skilles, ikke brems.
Negative tanker bare skygger for sinnet.
-Constance, går det bra? -Selvsagt.
Huset er omringet. På tide å dra.
Hvor lenge har de vært slik?
Mulig ettervirkning av programmet.
Alle hadde visstnok klaget på stive nakker.
Vi fortsetter med borføringen som planlagt.
Ved ankomst finner han et teservise til to.
Teen vil inneholde spor av opiumsvalmue,
et kraftig bedøvelsesmiddel.
Nye minner. Vent.
Jeg trenger noen å snakke med.
Hva enn som er galt, vil det nok gå bra.
Du har rett. Alt ordner seg.
Nicholas,
en god te bør aldri ha for mye sukker, vet du.
Ja, jeg er bare redd for at denne teen
som Nummer to laget, er ganske bitter.
Ingen overraskelse der.
-Går det bra? -Ja. Hvorfor skulle det ikke være det?
Jeg er med min bror, min familie.
Nummer to.
Fin samtale med unge Auguste?
Veldig. For et herlig barn. Så smart.
Ja. Det er han virkelig.
Vel, jeg må gå.
Nei.
Stor dag i morgen.
Jeg er så glad vi fikk litt te-tid sammen.
-Drukket eller ei. -Jeg også.
Ha en fin kveld.
-Begge to. -Ja.
Beklager. Jeg mislyktes.
Jeg feilet stort, men klarte det ikke.
Jeg klarte ikke forgifte min egen bror.
-Vær så snill. -Jeg forstår.
Liksom. Hva?
Du delte livmor med ham.
Selvsagt vil du ikke skade broren din.
Du elsker ham.
Nummer to.
Nummer to, er du…glad?
Constance, Sticky og Dipika er blitt oppholdt.
Det endrer ting betydelig.
-Jeg håper der er ok. -Åh, vi vil finne dem.
-Ikke lenger en enkel infiltrasjon. -Enig.
Eskalerer til trusselnivå zeta, muligens epsilon.
-Enig. -Jeg kjenner ikke trusselnivået ditt.
Overhodet ikke.
Vårt egen klassifiseringssystem for gården
og dens svar.
Også utenfor gården.
Epsilon signaliserer en streifende bjørn, eller tilsvarende.
Så veldig farlig.
Ved handlingsplan zeta og epsilon må barn blir i kråkereiret
til faren er over.
Takk for at du ikke nekter.
Jeg har stirret på løpet til Curtains hjernesveiper.
Jeg blir her.
-Klar? -Løp stille og dypt.
Alltid.
Hva gjør du?
Tretti sekunder garanterer
at de ikke kan se oss lenger.
Vi skal ingen sted. Vi blir her, husker du?
Ikke når Sticky og Constance trenger oss.
Tjueni, tretti.
Kom igjen.
Vel, det har vært litt av en…
Virkelig?
Jeg tenkte det var en lur forhåndsregel,
med tanke på hvor sleipe de har vært før.
Ta dem av, nå.
Ja, riktig. Selvsagt.
Jeg er fryktelig lei for det.
Constance, Sticky. Så godt å se dere igjen.
Som dere to har vokst.
Reynard og Kate er vel ikke langt bak,
jeg vet jo hvor sammensveiset deres lille fellesskap er.
-De er ikke i nærheten. -De burde være her snart.
Det blir fint å se dem.
Takk.
Bare dra i den.
Beklager.
Ja. Beklager igjen for denne barbariske behandlingen.
Ikke min måte. Det vet du, Sticky.
Jeg vet bare at du er ond.
Åh, Sticky, venn.
Hypnotisere folk til å føle seg glade, manipulere sinnet.
Du bryr deg bare om ditt eget velvære.
Den negativiteten er ikke bra for deg.
Stress, tidlig aldring, død, hårtap.
Hør på henne. Hun har rett.
Angsten tærer på deg.
La meg frigjøre deg fra all anspentheten
og finne indre ro i ditt vesens kjerne.
Roen og helheten
du har lett etter hele livet.
DEN MYSTISKE BENEDICTKLUBBEN
BASERT PÅ BOKEN
AV T. L. STUINGART
All denne tiden lot jeg mistanken
-komme i veien. -Ja.
Jeg tenkte: "Ingen blir plutselig glade."
-Jeg vet. -Det er ikke mulig.
Men jeg tok feil. Fullstendig feil.
Dette er utrolig!
Jeg vet, men tror du fremdeles det ikke er ekte?
Men det er ekte. Og det føles så godt!
Jeg vet det.
Men når jeg tenker logisk på det,
vil jeg motstå med all min kraft.
Jeg går frem og tilbake, og det er bare…
-Prøv å ikke tenke så mye. -Åh ja.
Hva om alt går bra?
-Det høres flott ut. -Ja.
-Lev i nuet. -Ja.
-Kjenner du det? -Det gjør jeg.
-Den uhemmede gleden. -Ja, det gjør jeg.
Ja!
-Hører du det? -Hva?
Det.
Ulver?
Ja! Lerretet kan utføre mirakler!
Akkurat. Hva kan den ikke?
Det er et lerret! Rhonda, det er et seil!
Rhonda? Rhonda, Milligan.
-Du store min. Godt å se dere. -Takk og pris at dere er ok.
-Dere også. -Nei, vi er ikke ok.
-Ja. -Vi er fantastiske.
Ja, bedre enn noensinne.
Men vi savner dere og barna.
Blunk én gang hvis de avlytter rommet.
Nei, ingen avlytting.
-Vi klarer oss. -Sir.
Du er kledd i en gissels falmede klær.
-En fange. -Jeg vet det.
-Og har aldri vært mer komfortabel. -Jeg får min egen snart.
-Åh ja. -Jeg gleder meg.
Jeg ba om gult.
-Som solen. -Ja.
Ser ut som en hestekamel.
Slik pappa ville skjært ut.
Plager det deg å lyve for ham?
Det måtte gjøres.
Sticky og Constance er hos fienden.
Ingen tid til diskusjon.
Bare fordi du måtte gjøre noe
betyr ikke å ikke ha dårlig samvittighet.
Kanskje jeg har dårlig samvittighet. Ok.
Der er de. Jeg ser dem.
Hva har de på seg?
-Hvorfor…smiler Constance? -Hva?
Bungalowen din er denne veien.
-Lukter du salvien? -Aromatisk.
Det er plomis fruticosa.
Dens fettholdige forbindelser bærer duften.
Jeg vet jeg erter deg, Sticky, men sannheten er at jeg
liker dine vitenskapelige fakta.
De er opplysende.
Takk, Constance.
Dere klarte det.
-Går det bra? -På en måte.
Jeg har savnet deg, Kate.
-Hva feiler det henne? -Curtain gjorde det.
Skrudde på en bryter i hjernen.
-Hva? Hvordan? -Det er noe han gjør.
Ser deg inn i øynene. Beveger hånden.
Det forårsaker en slags nevral sammenheng.
Han gjør det også på TV-showet.
Constance hadde TV-en på, og plutselig
oppførte hun seg mistenkelig hyggelig.
Hvis snillhet er en forbrytelse, er jeg skyldig.
Dropp rettssaken. Rett i fengsel.
-Det er veldig urovekkende. -Det har faktisk vært flott.
Hun er en glede å være sammen med.
Fikk han tak i deg også?
Han prøvde, men jeg gjorde en langdivisjon i hodet
for å holde hjernen opptatt.
Så skjønte jeg at hvis jeg later som om jeg er lykkelig,
finner vi kanskje Mr. Benedict og Nummer to lettere.
Imponerende spionhåndverk, Sticky.
Utspekulert imitasjon. Jeg liker måten du tenker på.
Jeg elsker det.
-La oss finne de voksne. -Vent.
Dere to må gli inn i mengden.
Jeg tar ikke på meg de klærne.
Å nå inn i noens sinn
og frigjør deres indre glede, krever ferdigheter.
Det krever visdom.
Og det krever tålmodighet å mestre teknikken.
Men når du ser tristhet og fortvilelse
erstattet av et varmt, strålende smil,
vet du at det var verdt det.
Bare spør Auguste og Belinda og Leandro og Yang Chai.
De har jobbet hardt…og de er klare.
Snart er dere alle klare til å dele deres gaver med verden.
-Hva gjør de? -Ja!
Det er noe rart med dem? Se på Mr. Benedict.
-Alle virker…glade. -Ja!
Å nei. Den slags glad.
Hvorfor skulle de ikke være det?
Livet er en bankett. Det er en gave å være i live.
I dag er jeg stolt av å kunngjøre lanseringen av 63 lykkesentre
over hele kloden.
Som skal åpnes og styres av hver enkelt av dere i dette rommet.
Jeg har det. De er i forkledning.
-Det er alt. -Det må være det.
Målet vårt er enkelt: eksponentiell vekst.
Bare veldig, veldig flink til det.
Å nå alle verdenshjørner for å spre glede.
I Kyoto, New Delhi, San Diego,
Melbourne, Kuala Lumpur, Santiago, Lagos, Khartoum.
Hvor var jeg? Ja, Khartoum.
Warszawa, Buenos Aires, Mumbai, Bogotá.
Ja, starten på en ny epoke er nær.
Takket være dere og deres urokkelige engasjement.
Så i dag på hovedplenen er en feiring til ære for dere alle,
framtidige leverandører
av den globale lykkerevolusjonen.
Tusen takk.
Ja.
Gå og nyt festlighetene.
Gå og kos dere.
-Nathaniel. -Nei, ikke nå, Nicky.
Nathaniel, den mannen, hva skjedde med ham? Går det bra med ham?
Det er visst et virus som går rundt
-og det er ikke så alvorlig, ja. -Er du sikker?
Jeg er sikker.
Jeg har Europas beste leger her. De takler det.
Gå til vennene dine.
De virker… veldig glade for å være med deg.
Ja. Men…
-Ms. Perumal. -Reynie.
-Så godt å se deg. -Vi skal redde deg.
Vi må dra så fort som mulig.
-Er Mr. Benedict her? -Han er her et sted. Men dra?
Du kom nettopp.
Du har ikke sett alle de fantastiske mulighetene.
Kate.
Jeg vet du vil sint, men la meg bare si…
Sint? Aldri. Hvorfor skulle jeg det?
Jeg villedet deg. Nei, jeg løy for deg.
-Det er forståelig. -Hva?
Mange av våre konflikter er unødvendige,
ikke bare mellom deg og meg, men mennesker generelt.
Jeg sier at du har grunn til å være sint på meg.
Opprørt.
Det er ikke noe poeng i den følelsen.
-Dere er så overbevisende. -Takk.
Hva mener du?
Det er meg. Dere kan droppe skuespillet.
Det er ingen grunn til å spille.
Det du ser, er det du får.
-Og du får det du får. Ingen anger. -Godt sagt.
-Vi elsker det her. -Ja.
Og det vil du også.
Dere spiller ikke.
Han tok dem. Alle sammen.
-Som med… -Constance!
Jeg lurte på hvor dere ble av.
Jeg skjønner. Dere savner gamle Constance.
Sarkastisk personlighet skapt av lidelse.
Dere liker ikke nye-Constance.
Hun tar motet fra dere, som er det siste hun vil.
-Nei, det er ikke det. -Nei da.
-Nye Constance er forfriskende. -Vi liker henne.
Vi er bekymret for de voksne.
Vi må vekke dem.
Det er naturlig å ville at andre skal være ulykkelige som dere
-Vi er ikke ulykkelige. -Jeg sier ikke mer.
Vil at de skal være seg selv.
De er seg selv. Jeg, meg selv.
Garrison oppfant en teknikk for å befri det sanne jeg.
Jeg ser det nå.
-Gjorde Garrison dette? -Hun var hjernen, så klart.
Så om noen kan reversere dette, er det henne.
Men hun har gått i skjul.
Vi trenger ikke henne. Jeg tar meg av det.
Kate er henrivende. Hennes hektiske aktivitet.
-Garrisons notatbok? -Stjal du den?
Garrison kan ikke kan stoles på med teknologi.
Et galt genis skriverier.
Deprimerende. Jeg skal finne noe positivt.
Dette er uakseptabelt.
Det er forstyrrende. Det er urovekkende for samfunnet.
Og den fører til spørsmål som ikke burde stilles.
-Vi forstår. -Absolutt.
Fra nå av, hvis noen klager på stiv nakke,
smerte, kink, det minste lille stikk,
må de holde seg på lugaren.
-Absolutt, ute av syne. -Usynlige.
Det er til deres eget beste.
-Så vi kan ta godt vare på dem. -Selvsagt.
-Så omtenksomt. -Passer alltid på.
Jeg går ut fra at legebehandlingen ikke har gitt resultater?
-Ikke enda. -Du store…
Hva enn slags ressurser du trenger, må vi fikse dette.
-Vi er på saken. -Vi er fikserne.
Så fiks det!
Jeg har ikke tid til disse forstyrrelsene, disse konstante inntrengerne.
Barnespionene som Jeffers plukket opp
sa at andre er på vei - fiks det også.
Anse det gjort.
Dr. Curtain, gitt gjeldende personalsituasjon.
Vi ser et behov for kvalifiserte individer å trå til.
Beviste vinnere.
Til forskjell fra tidligere holdere,
ville delt all relevant informasjon,
-uansett hvor ille det høres ut. -Poenget, takk.
Problemet med de…sovende er visst ikke bare lokalt.
Vi hører lignende fra hele verden.
Blant våre samfunn som praktiserer systemet ditt.
Lignende rapporter.
En sammenheng,
som ikke er det samme som en årsak. ikke sant?
-Overhodet ikke. -Ingen betydning.
Noe jeg tror en som er klar for en lederrolle,
ville intuitivt forstå.
Nå går jeg og forbereder
direktesendingen om våre utvidelsesplaner.
Dere to går tilbake ut til feiringen
og ser etter eventuelle symptomer.
Og neste gang, gi meg ikke et problem dere ikke har en løsning på.
-Jeg sa at vi må velge rett øyeblikk. -Du deltok fullt ut.
-Jeg trodde du var død. -Constance.
-Du store. -Men jeg er glad du ikke er det.
Så godt å se deg.
Hvor er de andre?
Hviskeren, hjernesveiperen.
-Alt står her. -Men ingenting om lykke.
Kate, gå tilbake til Hviskeren-avsnittet.
"Hviskeren er utformet til å skape angst og misnøye."
Og her under noterer hun: "Det motsatte er alltid mulig."
Hva er dette?
Hun snakker om hvordan synsnerven utløser forandringer i den fremre pannelappen.
Synsnerven? Det er veien inn, så kanskje det også er veien ut.
Optikk. Som det å lyse i noens øyne?
Nettopp.
Et ultrakonsentrert lysglimt på rett bølgelengde
kan sjokkere øyets fotoreseptorer.
Kanskje det får hjernen til å nullstilles.
Jeg kan bygge noe,
men trenger noe sterkere enn lommelykt-lyspærene.
Det var en fotograf der inne. Hun tok bilder med blits.
Jeg har klart å stjele flere ting.
SE HIT, BLITS.
KRETSKORT
-Du kan feste batteriet der. -Ja.
Jeg trenger noe for å utløse en lukker.
Noe lite og bevegelig, bygget for å vare.
-Hva om det ikke går? -Positiv tenkning, Sticky.
-Tror du det vil fungere? -50/50?
Kanskje 40/60?
Det er ganske bra.
Er de her?
Å ja.
Det var et uventet syn.
La oss prøve den.
Hvor er pappa? La oss begynne med ham.
Du overanalyserer dette.
Nei. Disse folkene stirrer inn i intet.
Jeg vet jeg burde føle noe, men klarte det ikke, og det skremte meg.
Men ble lettet over å føle skrekken.
Vi kan ikke gjøre noe med det nå.
-I dette øyeblikket. -Ja.
-Det er vel sant. -Så nyt musikken.
-Ja, jeg føler. -Og snu.
Katey-Cat. Kanskje du burde bli med.
Du vil like det.
Jeg driver bare med moderne jazz og walisisk folkedans.
Akkurat.
Jeg har laget noe til deg.
Veldig omtenksomt.
Hva er det?
Wetheralls verdenssynsvask.
Bare se gjennom okularet, vri knotten og nyt showet.
Du er en fantastisk person, Kate Wetherall.
Jeg har sterke gener.
-Kom igjen. Se inni. -Ok.
-Jeg ser ingenting. -Vri på knotten.
Du villedet meg ved porten med vilje.
Løgner på et oppdrag er fortsatt løgner.
Ja, det er de.
Det funket.
Ga jeg deg inntrykk av å ikke ha noen standarder?
Beklager.
Hei. Dere virker muntre, som dere burde.
Ser ut som du har blitt vant til det.
Det har jeg. Helt klart. Jeg elsker det.
Jeg ville vise deg noe.
Se inn hit.
-OK. -Bare vri på knotten.
Hva skal jeg se?
Vri på knotten. Det er fantastisk.
Du må se dette.
-Kan det vente? Jeg vibber. -Det kan det helt klart ikke.
-Jeg vibber, sa jeg. -Stol på meg.
Og det gjør jeg, med livet mitt. Ok, raskt da.
-Yang Chai. Rørte han nettopp nakken? -Han klødde seg i øret.
-Vent. De barna, er de… -De er spioner.
De er spioner.
Velkommen tilbake.
For mye perspektiv.
Falsk perspektiv, nå…
-Perspektiv på perspektivet. -Ja.
Hva er gjenstanden de sender rundt?
-Jeg vet ikke, men det er urovekkende. -Forførende mistenkelig.
Mr. Benedict, nå.
Hva er dette?
Vri på knotten.
-Skulderen min! -Skulderen din!
-Den er ute av ledd. -Bli hos meg.
-Bare skulderen, men takk. -Greit.
La oss skaffe hjelp.
Det var en rar impuls.
-Han vridde ikke knotten i tide. -Vi må dra nå.
Hvor er Constance?
Vi må ha transport ut herfra.
Jeg har blitt veldig godt kjent med budbil-situasjonen.
Vi hopper i en slik og ser oss aldri tilbake.
-Nei, vi kan ikke dra uten min bror. -Det kan vi absolutt. Vi må.
Presserende omstendigheter. Barna er hos oss nå, sir.
-Mr. Benedict har rett. -Takk.
Curtains organisasjonen øker raskt.
-Får hun stemme nå? -Det gjør hun.
Det er vel sant.
Hver dag faller flere under hans innflytelse.
Og flere har falt inn i våkne komaer.
Flertall for koma.
Jeg så det skje med en mann i storhallen og mange andre.
En bivirkning som kan skje hvem som helst i programmet.
-Og Curtain vet om dette. -Ja.
Og han kjører fortsatt på med ekspansjonsplanene.
-Han gjør det. -Vi må fjerne Curtain umiddelbart.
Beste måten å stoppe en slange er å kutte av den hodet.
-Nei. -Da kan dere to være sammen.
-Fornuftig plan. -Selv om han er en slange uten kropp.
Kom.
Vi finner'n.
Unnskyld meg. "Finner'n"?
Det kalles en sammentrekning. "Finner ham".
Ham.
Publikum, sett dere. Vi er på luften om 10 minutter.
Det er ikke bare for alle andre.
Du kan også velge glede og en god følelse.
Du kan også velge lykke.
Bruke en gladlinse.
En gladlinse.
Velg lykke.
Vel…
Hva er det?
-Blomsterleveranse. -Hva?
Åh, skjønner.
Blomsterleveranse?
Pilen er dyppet i opiumsvalmue som teknisk sett er en blomst.
Selvsagt.
-Forsiktig, Milligan. -Selvsagt.
Her er adressen.
-Jeg håper han ikke våkner lett. -Ja.
En drøy dose opiumsvalmue som burde vare i timevis.
Bra, vi har en lang kjøretur foran oss.
Hei, vent. Stopp!
-Dr. Curtain? -Dr. Curtain, er du der?
Han har blitt bortført!
Tilkall de grå!
Tekst: Katrin Magnussen